2010. május 15. Sopron, 1946-os német kitelepítés emlékére emlékmű avatásakor

A 23. zsoltár szavaival szeretnék csatlakozni az emlékezők közösségéhez: „Az Úr az én pásztorom, nem szenvedek hiányt, ha sötét völgyben járok is, nem félek a bajtól, hisz te velem vagy”.

A zsoltáros szavai jól kifejezik, hogy az Úr vezeti az embert a legsötétebb völgyben, az üldöztetés órájában is. A dávidi zsoltár utolsó sora békévé oldja az emlékezést: „Kegyelmed és jóságod vezet életemnek minden napján, s az Úr házában lakhatom örök időkön át”.

Mai emlékezésünk indítson minket arra, hogy keressük kitartóan a béke útjait és utasítsuk vissza az erőszak minden tettét, amely már oly sok szenvedést okozott. Szükség van a szeretet és a lélek erejére, amely megváltoztatja az emberek szívét és átalakítja a történelmet.

Ajánljuk magunkat a Magasságos Isten oltalmába , azzal a meggyőződéssel, hogy a béke ajándéka megvalósulhat a nemzetek között.

Istenünk, Mennyei Atyánk! Mi magunk és mindenünk amink van az a te ajándékod. Hálával és bizalommal fordulunk most feléd. Szent Fiad mondta: „Azt akarom, hogy éljetek, és életetek bőségben legyen". Áldd meg és óvd meg ezt az emlékművet a gonosz lélek hatásaitól, a rossz szándékú emberektől . Lakjék közöttünk szeretet, összetartozás és béke. S add, hogy földi munkálkodásunk terveid szerint az emberek javára és a Te dicsőségedre váljék, az Atya, a Fiú, és a Szentlélek nevében. Ámen.

Horváth Imre városplébános